Az ismerkedés sosem volt egyszerű, attól függetlenül, hogy a történelem során jelentős változásokon ment keresztül, minden kornak megvoltak a maga randizási buktatói.
Míg korábban az elrendezett házasságok vagy a nagyvolomenű gesztusokkal tarkított udvarlás dívott, addig ma jobbra és balra húzgáljuk a Tindert, próbálunk megküzdeni a személytelen chatelés veszélyeivel, valamint számolni azzal, hogy bármikor a ghostingolás áldozataivá válhatunk. A társkeresés sosem volt egyszerű, az 1950-es években pedig olyan szigorúan meghatározott hagyományok és szabályok vonatkoztak rá, amik tükrözték a háború utáni társadalomi stabilitás vágyát is. Mindemellett akkoriban nagymértékben tiszteletben tartották a hagyományos nemi szerepeket is. A férfiak fedezték a számlát és lovagiasságot tanúsítottak, míg a nőket szerénységre és nőiességre kötelezték. De mégis hogyan nézett ez ki a gyakorlatban? Mutatjuk, miként zajlott egy randevú az ’50-es években!
A nők nem rendelhettek maguknak
Az ebéddel vagy vacsorával összekötött randevúk dinamikája akkoriban jelentősen különbözött a mai szokásoktól. Ezt az 1950-es években a brit Woman’s Own magazin „Hogyan viselkedj egy étteremben” című cikke is alátámasztja. A nőktől elvárták a visszafogottságot és a tartózkodást, mely abban is megnyilvánult, hogy elmondták, mit szeretnének, és hagyták, hogy a férfi rendeljen helyettük az étterem személyzeténél. Bár az igazsághoz az is hozzátartozik, hogy a fiatalok a vacsora-randik helyett inkább a sporteseményeken, táncokon vagy moziban megejtett találkákat preferálták. Ezeken a helyeken ugyanis úgy tudták egymást jobban megismerni, hogy nem kellett túl sok időt kettesben tölteniük, valamint jóval költséghatékonyabbak is voltak.
![](https://historyfacts.com/wp-content/uploads/sites/9/2024/03/1_HF_1950s-dating_speak-for-themselves.jpg?w=640)
Tiltólista
Az étteremben zajló randevúkon nem lehetett csak úgy bármit rendelni, hiszen a nőkre azzal kapcsolatban is szigorú szabályok vonatkoztak, hogy mit ehettek és mit nem. A már említett Woman’s Own randi útmutatója erre is részletesen kitért. A magazin szerint „A cseresznyét egészben kell a szájba venni, és a magot gondosan kanálra kell helyezni. A szilvát és más nagy magokkal rendelkező gyümölcsöket tálcán kell feldarabolni, és az oldalára helyezni.” Az egyéb, olyan potenciálisan problémás ételeket, mint a zellert és a sajtot, kézzel is ehették, feltéve, hogy előtte kisebb darabokra vágták azokat. Ezek a tanácsok tükrözték a társadalom kifinomult nőről alkotott elképzelését és megerősítették a korszak nemi normáit is.
Mindig a férfi fizetett
A 20. és 21. században bekövetkezett nemek közti társadalmi egyenlőség előrelépéseinek köszönhetően ma már nincs kőbe vésve, hogy a férfi minden, a randevún felmerült költséget álljon. az 1950-es években viszont nem volt kérdés, hogy ki fizet, hiszen azt elvárták a férfiaktól. A számla rendezése nemcsak szimbolizálta a családokban betöltött fő kenyérkereső szerepüket és megmutatta pénzügyi stabilitásukat, hanem az udvariasság egyik jele is volt.
![](https://historyfacts.com/wp-content/uploads/sites/9/2024/03/4_HF_1950s-dating_certain-foods.jpg?w=640)
Csak a család jóváhagyásával
A modern randevúzás során a barátok és család jóváhagyását általában csak akkor kérjük ki, amikor a kapcsolat kezd komolyra fordulni. Az 1950-es években azonban kevésbé volt ennyire magánjellegű az ismerkedés. Ez inkább egy társadalmi esemény volt, amely gyakran a barátokkal töltött időt is magába foglalta, valamint a férfi részéről megkövetelte a bemutatkozást a lány családjánál. A családi jóváhagyás akkoriban elengedhetetlen volt. Marion S. Barclay 1950-es „Teen Guide to Homemaking” című könye azt javasolta, hogy a randipartner mindig időben érkezzen és mindig csengetéssel jelezze, hogy az ajtó előtt várja a lányt. Az akkori etikett szerint ez a „szertartás” kicsit formálisabbá tette a dolgokat.
Stabil kapcsolat
„Going steady”, vagyis a „stabil kapcsolat” jelentette az 1950-es évek randizásának csúcsát. Ez a kifejezés arra utalt, hogy egy pár egyetértett abban, hogy kizárólag egymással randiznak, a komolyabb kapcsolat felé haladva és szándékukban áll, hogy házasságot kössenek. A párok meghatározott rituálékat követtek, hogy szimbolizálják elkötelezettségüket. Ennek egyik formája volt, mikor fiatalok osztálygyűrűket vagy iskolai pulóvereket cseréltek egymás között. Annak ellenére, hogy az éra formális volt, a „going steady” koncepciója nem mindenhol volt népszerű. A szülők gyakran aggódtak, hogy a tinédzserek túl gyorsan elkötelezik magukat. Emellett attól is féltek, hogy a „going steady” gyorsabbá teszi a fizikai intimitást, mintha csak egyszeri, laza randizásokat folytatnának. Ahogy az átlagos házassági életkor emelkedett, és randizás szabályai módosultak, a „going steady” és sok más 1950-es évekbeli szokás már a ’60-as ’70-es években kikopott a divatból.
![](https://historyfacts.com/wp-content/uploads/sites/9/2024/03/5_HF_1950s-dating_going-steady.jpg?w=640)
Nyitókép: IMDB
Forrás: HistoryFacts.
Ha tetszett a cikkünk, ezek is érdekelhetnek:
- Mikor beköszöntött a változás szele: így éltek a nők az 1920-as években
- Mit látunk szépnek? Így változtak a szépségideálok az elmúlt száz évben
- Randi tippek a 30-as években: ennyit változott a világ közel száz év alatt